Archiv

Objednávka

Kontakt

Redakce

Inzerce

Zajímavé
odkazy

Hlavní téma příštího
čísla: Choroby trávicího systému

Aktuální číslo

Úvodní
strana

Téma aktuálního
čísla

Obsah

Diagnóza →

Onkologie

Poradna / Prevence

Víte, že…

Senioři

Děti

Výživa

Lázeňství

Zelená lékárna -
Bylinky

Rozhovor /
Příběh

Výzkum

Různé

Nejčtenější články

Nemoci
slinivky břišní - 69,260x

Rakovina
tlustého střeva a konečníku - 63,281x

Menopauza
– Nepodceňujte její příznaky - 49,065x

Rozedma plic -
36,132x

Střevní potíže -
26,899x

Co je CHOPN? -
23,284x

Infekční nemoci
- 23,065x

Bolesti
zad jsou problémem celého člověka - 22,195x

Tuberkulóza
dosud nevymizela - 18,976x

Pálí vás žáha? -
14,936x

RNDr. Zdeněk Havlas, DrSc.: Věda je trochu záludná

7. 2. 2011 | 888x |  Tisk článku

S ředitelem Ústavu organické chemie a biochemie AV ČR
RNDr. Zdeňkem Havlasem, DrSc. jsme hovořili nejen o řadě úspěchů,
které jím vedený institut dosáhl, ale především jsme nahlédli takříkajíc pod
pokličku vývoje nových preparátů. A bylo to seznámení nanejvýš
zajímavé.

Vašemu oboru se věnujete již zhruba pětatřicet let, proč jste si
ho zvolil?
Původně jsem s medicinální chemií neměl nic
společného, studoval jsem kvantovou chemii, ale na tomto ústavu jsem dělal
aspiranturu a od té doby zde také pracuji. Vlastně jsem tak celý život
věrný jednomu pracovišti a s tím potažmo souvisí i volba toho,
čemu jsem se v oblasti mého vědeckého zájmu věnoval a věnuji.

Jak se vlastně řídí špičkové vědecké
pracoviště?
Tento ústav vedu devátým rokem, kdy jsem jeho
řízení převzal po panu profesoru Holém, který je dodnes jedním z našich
nejúspěšnějších vědců. V průběhu těchto let bylo asi nejdůležitějším krokem
z pohledu budoucnosti to, že jsme dokázali přeměnit jeho strukturu
fungování tak, abychom mohli být úspěšní i v budoucnu. Původní
struktura ústavu byla definována v padesátých letech dvacátého století
a to podle chemických látek. Časem se přirozeně stávalo to, co se stát musí
v takovémto uspořádání, že nemáte v určitou chvíli odborníky na
určitou oblast a naopak. Proto jsme zvolili model, který daleko více
vychází vstříc vědeckým individualitám. Dnes tedy máme týmy, které jsou vedeny
špičkovým odborníkem a tyto týmy si definují oblast svého zájmu. Jednotlivé
týmy se pak snažíme obsadit nejlepšími odborníky. Dnes máme přes dvacet těchto
vědeckých týmů.

Na čem a jak tyto týmy pracují?
Děláme základní
chemický a biochemický výzkum, tedy hledáme molekuly a třídy molekul,
o kterých si myslíme, že by mohly mít nějaký biologický efekt. Například
velmi úspěšný tým profesora Holého vyvinul látky, které daly vzniknout řadě
protivirových preparátů. Nu a pak zjistíte, že určitá látka je vhodná ještě
na toto a na ono. Že látka funguje i na bakterie. Tedy nakreslíme
vzorec látky, vyrobíme ho a zkoumáme na co všechno může být látka ještě
účinná. V případě pana profesora Holého to můžeme přirovnat k situaci,
kdy svým výzkumem a skupinou látek, které jeho tým vyvinul, otevřel určitý
zlatý důl pro naši dnešní práci, i pro budoucnost. V podstatě ať
kopnete vlevo nebo vpravo, zjistíte, že to funguje a že si tedy tu motyku
alespoň trochu od zlata umažete.

Takže lidský faktor je nezastupitelný?
Věda je
trochu záludná v tom, že i když si vymyslíte něco, co vypadá nadějně
a mělo by to fungovat, příroda je nakonec proti. Zde hraji významnou roli
intuice a dlouholeté zkušenosti. To je právě evidentní u pana
profesora Holého. Když nakreslí vzorec a řekne, na co by mohl být, tak je
dobré sednout do laboratoře a začít látku vařit. Je to prostě o tom,
že látek udělal tisíce. Je to bohatství zkušeností, k tomu musí každý vědec
dozrát. Avšak i když již tušíte, že jste na správné cestě, musíte mít ještě
štěstí v tom, že to co vymyslíte, bude někdo potřebovat.

To se dostáváme ke vztahu základní věda, praxe, farmaceutický
průmysl…
Ano, ale není to jen o farmaceutickém průmyslu,
o jeho ochotě něco přebírat a dále vyvíjet. U farmacie to je jen
hodně evidentní protože všechno je dost drahé a trvá to dlouho.

Často se objevují informace o vývoji nových nadějných látek. Pro
řadu pacientů je váš ústav zdrojem nadějí.
To je něco
z čeho mě trochu mrazí. Také z toho, jak tyto zprávy někdy média
prezentují, tím jak právě vzbuzují naděje v momentě, kdy zdaleka ještě není
vyhráno.
My jsme chemici a v celém procesu vzniku nového léku
stojíme na začátku a rozhodně nemůže být v našich možnostech zvládnout
celý proces až do konce. Vyvineme tedy látku o níž věříme a první
testy nám dají za pravdu, že by měla být užitečná v určitém spektru
medicíny. Pak se to snažíme předat dál, což je proces velmi komplikovaný.
I když se nám to povede, tak s látkou pracuje subjekt, který ji
testuje a vyvíjí do podoby léku. To je proces, do kterého my nemůžeme
a ani nesmíme vstoupit.
Je naprosto pochopitelné, že pacienti se
o nové látky zajímají, ale z uvedeného je zřejmé, že my jim nejsme
schopni jakkoliv pomoci, proto ani nemá smysl, aby se na nás obraceli.
Prostřednictvím ošetřujícího lékaře se mohou zkusit obrátit na kliniku, která
příslušné testy provádí.

Jaké jsou základní etapy procesu, než se preparát dostane do
výroby a k pacientům?
Nejsme virologové a nemáme celou
škálu biologických nástrojů, proto předáváme látky, které je třeba dále
testovat. A to jak většinou v preklinických, tak také zcela jistě
v klinických testech.
U farmakologických látek je naprosto
nezbytné, aby se udělaly farmakologické studie, abychom viděli, zda se látka
dostane do organismu, jak se s ní organismus bude vypořádávat, v jaké
koncentraci se látka dostane na žádoucí místo a podobně. Pak teprve toto
naše duševní vlastnictví jde dál, tedy ho předáváme dalšímu subjektu. Měly by ho
převzít farmaceutické firmy a měly by začít takzvaný vývoj léku, jeho
testování. Pokud stačí preklinické studie tak, jak jsme je udělali my, nastupují
klinické studie. Někdy je třeba však ještě další preklinické studie dodělat. Tři
následující fáze klinických studií obvykle trvají šest až osm let. Tento proces
je však nejen poměrně dlouhý, ale v dnešní době také bohužel až
nepředstavitelně nákladný. U léků pro celosvětové použití, kdy se jedná
o novou látku, tedy takovou, která není odvozená od jiné, která je již
schválena, tak finanční nároky na tuto etapu, tedy vývoj až do uvedení na trh,
se pro představu pohybují v relaci osm set milionů až miliarda
dolarů.
Z toho je zřejmé, že v ČR není firma, která by byla ochotna
do vývoje nových léků jít, takže jsme odkázáni celosvětově na relativně málo
společností, které jsou schopny toto riziko podstoupit.

Kde je příčina tak vysokých nákladů? Vždyť v relativně nedávné
době se nejednalo o tak nákladný proces.
Současný stav vyplývá
především z neustále se přitvrzujících pravidel, která většinou diktuje FDA
(americký úřad pro kontrolu léčiv), který je v této oblasti tím, kdo
zpravidla stanovuje obecně akceptované standardy, kterým se jednotlivá národní
centra obvykle přizpůsobují.
Musíme si také uvědomit, že ve vyspělém světě
obecně platí velmi přísná pravidla ochraňující spotřebitele. Zejména pak ve
spojených státech není pro případné poškozené až tak složité se domoci také
finančního odškodnění. A to nebývá často vůbec zanedbatelné. V případě
léků pak samozřejmě hrozí, že by se finančního odškodnění mohla domáhat početná
skupina spotřebitelů, což by mělo za následek značnou finanční
zátěž.
K finanční náročnosti celého procesu pak samozřejmě také přispívá
množství pacientů, které je třeba do procesu zapojit, přísnost na výběrová
kritéria, která jsou pro zařazení pacientů do prováděných studií kladena
a jistě také náročné požadavky týkající se očekávané přesnosti těchto
studií.
V průběhu vývoje léku se mohou ukázat nežádoucí vedlejší účinky,
jeho působení může být jiné, než se očekávalo a řada jiných aspektů, pro
které se původní látka nedostane na trh ve formě léku. To samozřejmě znamená
nenávratně vynaložené náklady.

Nové léky tedy asi nepřibývají závratným
tempem…
Rozhodně nepřibývají. Jedná se zhruba o desítky
léků ročně a počet nových léků celosvětově každý rok klesá. Čím dál tím
méně firem je ochotno jít do takto dlouhého, finančně nesmírně náročného
a pochopitelně také rizikového procesu vývoje nového léku. Je třeba si
uvědomit, že řadu původně nadějných látek se z přirozených důvodů nepodaří
provést všemi popsanými úskalími tohoto procesu.

Co způsobuje, že se vývoj a uvádění nových léků na trh
zpomaluje?
Jednoznačnou snahou je omezit všechna rizika
budoucího léku, vše dokonale vychytat, ještě ve fázi, než je přípravek uveden na
trh. Nikdo si nechce a nemůže dovolit uvést na trh problematický výrobek.
A pochopitelně schvalovací orgány si přitvrzováním kritérií
a s tím i spojenou administrativní zátěží kryjí záda před možným
problémem.

Co je pro farmaceutické firmy především
zajímavé?
Firmy jdou do preparátů, které jsou určené pro velké
množství pacientů a to zejména ve vyspělých zemích. Když vymyslíte látku
pro lék, který by pomohl milionům lidí v rozvojovém světě, nemáte ještě
zaručeno, že se ho nadšeně ujmou výrobci. Nelze jim to mít ani za zlé, neboť je
logické, že tyto ekonomiky přirozeně nejsou schopny pokrýt uvedenou vysokou míru
nákladů spojených s vývojem preparátů. Do hry navíc vstupuje faktor času,
který se týká doby, po kterou je nový lék patentově chráněn. Za tu dobu
patentové ochrany, která je obvykle dvacet let, z nichž téměř polovinu
zabere testování, studie a další kroky, než může být lék uveden na trh, se
výrobcům musí nejen vrátit vložené investice, ale musí si na daném léku vytvořit
také zisk a zejména finanční rezervu, aby mohli jít do dalšího kola vývoje
s novým lékem.
Je zde ještě jeden aspekt, který ovlivňuje zájem firem
o nové sloučeniny, které by mohly být základem úspěšného léku. Firmy dnes
chtějí mít novou látku takříkajíc na stříbrném podnose, tedy s co nevětším
rozsahem preklinických provedených testů, alespoň na zvířatech.
Když se
trefíte do něčeho zajímavého, tak to navíc musí být již na samém začátku látka,
která je jednoznačně lepší, než něco, co již na trhu je. Pak buď patentujete to,
jak látku připravit či skutečnost, že látka je na to, či ono. Samozřejmě po
patentování je třeba potenciálního zájemce najít co nejdříve, protože již běží
doba, po kterou je látka chráněna. Po této době může být použita na výrobu
takzvaných generik, která jsou pochopitelně levnější, než původní lék,
v němž byla látka poprvé použita. Platí tedy, že partnera pro vývoj léku je
třeba najít do dvou, nejpozději do tří let od doby, kdy látka začala být
chráněna patentovou ochranou.

Existuje tedy určitá selekce…
Ekonomický faktor je vždy
jasný: látka s potenciálem zasažení rozšířené choroby má vždy větší
šanci dostat se do podoby léku, než látka zasahující okrajové choroby. Počet
budoucích spotřebitelů je pochopitelně důležitý, podobně jako to, zda se jedná
o chorobu postihující populaci spíše ve vyspělém, nebo rozvojovém světě.
Vezměte si třeba takovou malárii, kdyby tato nemoc zachvátila Evropu
a severní Ameriku, určitě by se na trhu objevily léky i jiné, než ty,
které jsou dostupné nyní.

Je možné, že určitá látka se nedostane na trh protože si patent
koupí firma, aby nekonkurovala jejímu stávajícímu výrobku?
Ano,
to je realita, spousta patentů na nové látky končí u firem proto, aby se
nevyráběly, nikoli proto, aby se vyráběly.

Odbočme k nám domů, nebude naší vědě časem chybět čerstvá krev?

Situace se mění. Rozhodně je naprosto jiná, než
v předrevolučním období. Tenkrát bylo obtížné vyjet do zahraničí. Dnes
vyjet můžete zcela bez problémů, ale šance na získání trvalého pracovního
uplatnění, zejména v dnešní po krizové době je malá. Mladí vědci také vidí,
že špičková věda se dá dělat i v domácích podmínkách. Máme tak
obrácený problém, který je docela příjemný, lidi si můžeme vybírat. Ale nemohu
zevšeobecňovat, přeci jenom ekonomická situace našeho ústavu je poněkud jiná,
než u řady jiných institucích u nás doma. Dnes jsme navíc
v situaci, kdy u nás pracuje řada vědců ze zahraničí, takže
o špičkové pracovníky naštěstí nouzi nemáme.

Jak se Vám daří shánět v současné ekonomicky neradostné situaci
finance?
Naše zdroje financování jsou v zásadě tři. Od
státu dostáváme zhruba 10 % toho, co použijeme. Od grantových agentur dostáváme
12–15 % a zbytek tvoří licenční poplatky. Díky naším výsledkům jsme si tak
dokázali vydělat na svoji práci a vytváříme si předpoklady pro
budoucnost.
Naše licenční poplatky jsou ojedinělé i ve světovém měřítku,
například Princetonská universita získá v absolutním vyjádření méně
prostředků z licenčních poplatků, než náš ústav. Oni navíc vydělají jeden
dolar na licencích při asi třech investovaných dolarech. My vyděláme stejnou
částku asi při deseti centech, které investujeme.

Jedním z vašich velkých úspěchů je preparát, který úspěšně
omezuje příčinu jedné z nejnebezpečnějších chorob – HIV…
Ano
náš preparát, tedy lék, na jehož počátku stojí naše látka, je významný tím, že
má mimo jiné i preventivní účinky. To je zejména mimořádně důležité
například při porodu, kdy matka je HIV pozitivní a kdy jinak nezřídka dojde
k přenosu viru na dosud zdravé dítě. Tomu náš přípravek dokáže zamezit.
V tom je látka, která pochází z našeho ústavu unikátní. Určitou
zajímavostí je, že látka proti viru HIV vznikla dříve, než se o tomto viru
vědělo. A v tom je ostatně také podstatný smysl naší práce, rozvíjet
to, co jsme již dokázali vymyslet.

Milan Žoha

Vademecum zdraví Podzim/Zima 2010

Doporučujeme

První pomoc -
Informační server o první pomoci

Anketa

Co podle Vás nejvíce ovlivňuje zdraví?

správná životospráva

životní prostředí

dědičnost

Zobrazit
výsledky

RSS

RSS
2.0

Upozornění

Upozorňujeme, že všechny příspěvky jsou chráněny autorským
zákonem a jejich další použití, jakož i jejich částí, je podmíněno
písemným souhlasem vydavatele. Texty i reklamy mají výhradně informativní
charakter, v žádném případě nenahrazují vyšetření a stanovení diagnózy
či léčebného postupu odborným lékařem. Užívání léků a přípravků musí být
vždy konzultováno s příslušným odborným lékařem. Za případné škody
způsobené nedodržením tohoto doporučení nenese vydavatel žádnou odpovědnost.
Vydavatel neodpovídá za obsah inzerce a reklamy.

Všechna práva vyhrazena, Copyright © Vademecum zdraví; 2007

Webmaster © Petr
Beňadik; Valid
XHMTL; Web běží na Wordpressu